Vem sa åt dig att döda dem?
De är indiska soldater.
Gör inget utan min order!
Du! Vad är det här?
Namn? Mitt namn är Sodhi. Surinder Sodhi. Mitt namn.
Är du indier? Gandhi-san?
Ja, indier. Inte Ganji-san. Nej.
För Japan är det Tojo. För Indien är det Gandhi. Känner du Gandhi?
Vad fan är Ganji-san?
Känner du Gandhi?
Inte Ganji-san!
Ja! Ganji-san!
Hej!
Tolka åt mig, fråga om de känner Gandhi.
Ganji-san betyder Gandhiji, vördade Gandhi.
Gandhi bekämpar britterna, så japanerna ser honom som allierad.
Men de kallar er britternas knähundar.
Ganji-san.
Vi är alla Ganji-san.
Jag har till och med träffat Gandhiji.
Berätta för honom.
Jag har träffat Gandhiji... Ganji-san.
Många gånger. Personligen. Hej, Ganji-san. Hej.
Har du träffat Ganji-san?
Jag såg honom en gång.
Det är samma sak.
Hur fan ska japanerna veta?
DEN GLÖMDA ARMÉN
Inte många vet vilken roll Indien spelade under andra världskriget.
Indien var inte ett fritt land då.
Så indier anslöt sig till den brittiska armén
och stred mot Tyskland och Japan.
Det var den tidens största frivilligarmé,
och 60 000 indiska soldater ur brittisk- indiska armén stationerades i Singapore.
Så ändrades historien plötsligt
och japanerna intog Singapore 1942,
och den brittiske premiärministern Winston Churchill
kallade det för det skamligaste nederlaget i den brittiska arméns historia.
Tillsammans med cirka 30 000 australiska soldater
togs 60 000 indiska soldater som krigsfångar.
DEN 16 FEBRUARI 1942
Skitstövlar.
Vi kunde ha varit döda nu.
Men Ganji-san räddade oss.
Nu ska jag definitivt träffa Gandhiji.
Jag ska falla ner inför hans fötter.
Jag ska säga: "Gandhiji, du känner inte mig, men du räddade mitt liv."
Så en svärdsvingande japan gjorde dig till anhängare av Gandhi.
Imorgon förs alla indiska soldater till Singapore!
Maya!
Broder, kameran är större än flickan själv.
Idiot! Jävla...
Maya!
Vad gör du här?
Ja, jag tyckte också det.
Winny, det här.
Pappa, vet du vart de kommer att föra alla dessa indiska soldater?
De hamnar i japanska fångläger.
Så ingen av dem kommer att återvända till Indien?
Jag tror inte att nån av dem nånsin återvänder till Indien.
- Pappa, det är farbror Liu. - Maya, gå inte dit.
Varför?
Gå inte dit.
Nej! Hjälp! Hjälp oss! Pappa!
Vad pågår där ute?
Gå inte ut, kära du.
Det är mycket farligt. De misshandlade Liu där ute.
Den stackaren.
Maya, vi måste vara försiktiga.
Vi vet inte hur japanerna kommer att behandla oss indier.
Du borde inte gå ut, Maya.
Du gillar ju att fotografera. Du kan väl sköta vår studio?
Varför måste du göra allt det här?
Snälla, mamma. Jag kan inte bara titta åt andra hållet, som ni gör.
Lär dig det, då!
Du borde inte behandla henne så.
Hon är bara 19 år.
Mitt hjärta stannar nästan varje gång hon går ut.
FARRER PARK, SINGAPORE DEN 17 FEBRUARI 1942
De jävlarna. De har samlat hela armén här.
Det måste vara minst 50 000 man här.
Men varför?
Överste Hunt ska tala.
Alla indiska officerare och soldater
står nu under japanskt befäl.
Är vi boskap, din jävel, som du bara kan överlämna till andra efter behag?
Omöjligt! Tror du att vi är galna?
Se inte er själv som fångar, utan som våra vänner.
Japan vill att Indien ska bli fritt,
och håller på att bilda en armé som ska befria Indien.
Sodhi, sir. Vad menar de?
De säger att japanerna vill att Indien ska vara fritt.
- Va? - Va?
Jag är kapten Mohan Singh.
Jag är befälhavare över Indiska nationalarmén.
Ni hörde rätt.
Indiska nationalarmén.
Denna armé kommer att strida för Indiens frihet.
I flera generationer har indiska soldater stridit och gjutit sitt blod
för den brittiska regeringen.
Nu kommer vi inte längre att strida för England.
Vi kommer bara att strida för Indien.
Vi kommer bara att dö för Indien och dess frihet!
Vi ska strida! Vi ska strida!
Vad babblar ni om?
Har ni blivit galna? Japanerna vill bara använda oss!
Det är de jävla britterna som använder oss!
Ni ska vi strida för oss själva.
Och vem ska du skjuta på?
Våra indiska bröder i brittiska armén?
Är ni redo att offra era liv?
Vi är redo!
Vi har fått nog.
Din familj har varit britternas knähundar i flera generationer,
och du är fortfarande en!
Om jag är britternas knähund, är du japanernas knähund!
Nog nu! Tyst!
Sluta bråka inbördes!
Vad har vi för val just nu?
Om vi vägrar gå med i Indiska nationalarmén,
kommer japanerna att skicka iväg oss till nåt fångläger!
Och vi kommer aldrig levande därifrån!
Sodhi, sir, du måste leda oss nu.
Jag vet inte vad jag ska göra. Vad är rätt, och vad ska vi göra?
- Är ni redo? - Vi är redo!
Säg, är ni redo?
Är ni redo att offra era liv för ert land?
Är ni redo?
Ingen kunde sova den natten.
Hur skulle vi kunna det?
Våra hjärtan och tankar var i uppror.
Vad är rätt? Vad är fel?
Vad är lojalitet?
Vad är förräderi?
Vems strid utkämpar vi?
En del bestämde sig snabbt och gick med
i Indiska nationalarmén redan nästa dag.
Och du?
Nej.
Hur kan man glömma många års uppfostran
och träning bara på en natt?
Den morgonen fick jag höra att cirka 35 000 hade gått med.
Hur skulle vi kunna skjuta på uniformen vi bar med stolthet?
De senaste tre generationerna...
De senaste tre generationerna har männen i min familj tjänat i brittiska armén.
Min farfar, min far och jag själv.
Jag är ansvarig inför min farfar också.
Om jag väljer fel, hur ska jag nånsin kunna möta Gyaan Singh Sodhi?
Jag har hört samma sak sen barndomen.
"Må det brittiska imperiet alltid beskydda oss."
Men de använder oss för att skydda sig själva.
De överlämnade oss till japanerna för att rädda sitt eget skinn.
Deras fiende är vår fiende.
Och vem är vår vän?
Jag försöker inte mästra dig, sir.
Du är utbildad och förstår dig på politik.
Men jag lyssnar på mitt hjärta.
Och hjärtat vet alltid vem fienden är
och för vem vi bör offra våra liv.
En soldat är aldrig rädd för att dö, Tokas.
Men man måste vara klar över motivet till att offra livet.
Vad motiverar dig just nu?
Kanske att hålla mig vid liv.
Förrädare! Fähundar!
Din satans jävel!
Varför kallar du oss förrädare?
Du ser väl att vi inte är med japanerna?
Tror ni att japanerna kommer att hjälpa er?
Era idioter! De kommer att behandla er som sina kulier.
Och har ni behandlat oss som vänner?
Ni förråder dem som föder er! Era jävlar!
Major!
Jag har aldrig åkt till England och snyltat på ert land.
Men jag vet att ni har gjort er feta på Indien i 200 år.
Det är dags för er att åka hem, och lämna mitt land!
Fortsätt.
Överste, du kommer att gilla det här.
Jag fann det här fotot på internet igår kväll.
Du måste ha sett det förut.
Visst är det du?
TUSENTALS SOLDATER TAGNA SOM KRIGSFÅNGAR
Berätta om det här.
Minns du den stunden?
Det här fotot togs av samma fotograf.
Maya Srinivasan.
Kände du henne?
DEN 2 MARS 1942
Det var vår första permission efter att vi gått med i INA.
Efter en lång tid var vi fria att gå vart vi ville.
Titta... Det är hon.
Vem?
Flickan med den stora kameran.
- Är du säker? - Ja.
- Kom. - Har du blivit galen?
- Vi ber om vårt foto. - Är du inte klok?
Kom igen nu.
Hej.
Vill ni ha ett foto?
Ja.
Nej. Vi vill inte bli fotograferade.
Vi vill ha en kopia. Du fotograferade oss nyligen.
I förra månaden, när vår armé fördes hit.
Efter kapitulationen.
Minns du nu?
Ja, jag minns,
men det var tusentals soldater där.
Och jag tog många foton.
Så att hitta ert...
Beklagar.
Inget problem. Tack. Kom.
Vi går.
Hon kom inte ens ihåg dig.
Vänta. Är det detta?
Ja, det är det.
Er honnör påminde mig.
Fast jag mindes inte era ansikten.
Era ansikten var smutsiga och dammiga den dagen.
Och idag lyser det om er.
Tack.
Förresten, vad blir vi skyldiga?
Ingenting alls.
- Jag insisterar. Säg det. - Nej.
Ni gör så mycket för oss. Vi kan åtminstone få göra det här.
För oss?
Ni ska strida för Indiens frihet.
Se det som en gåva.
- Okej. - Ett ögonblick.
Strida för frihet?
Hon framställer dig som Ganji-san.
Nej, Arshad.
Hon sa nåt viktigt.
Säg nåt kort men vettigt. Stå inte där som en staty.
Är du indier?
- Ja... - Hon är kines.
Att tala hindi och glömma ansikten är hennes favorithobbyer.
Jag menar, från vilken del av Indien kommer du?
Jag har växt upp i Singapore.
Verkligen?
Jag har aldrig ens sett Indien.
Men som du är jag indier i hjärtat.
Maya.
Kapten Sodhi.
Arshad.
Så, kapten Sodhi och Arshad, kan ni göra mig en tjänst?
Självklart. Säg bara.
Jag vill ta några foton av ert läger.
Inget problem. Imorgon blir det en stor parad i lägret.
Kom dit då.
Vi inbjuder dig.
- Ja. - Tack.
Hämta damen kl. 09.00 imorgon.
Visst.
Hej då, tror jag.
- Hej då. - Hej då.
Tack.
DEN 3 MARS 1942
Hej då.
God morgon.
Har jag glömt ditt namn eller sa du det aldrig?
Jag sa det. Kapten Sodhi.
Du heter väl inte Kapten i förnamn.
Surinder. Surinder Sodhi.
Så, herr Surinder, kan du köra hem mig om tre timmar?
Annars förklarar min mor mig som krigsfånge och spärrar in mig hemma.
Varför?
Hon tror att japanska armén kom till Singapore för att leta efter mig.
De kommer att börja skjuta på mig så fort de ser mig.
Eller skjuta mig för brottet
att träda in i männens värld fast jag är kvinna.
Kära nån. Då borde du aldrig gå utanför huset.
Tack.
Titta inte upp dit.
Din mor kanske har rätt.
Du borde inte gå utanför huset. Det är farligt.
Fotografer måste ta risker.
Jag kan ge livet för ett bra foto.
Giv akt!
Sir, Japanska kejserliga armén ska överlämna 50 kor
till Indiska nationalarmén.
Vad är det här, major?
Sodhi-san, Japanska kejserliga armén överlämnar 50 kor till den indiska sidan.
Mjölk för patienterna.
Det förstår jag.
Men det här är inte kor, major.
Det är tjurar.
Vad är skillnaden?
Skillnaden är att det här är handjur, och man kan inte mjölka handjur.
Inte ens lite grann?
Nej, major, inte en droppe.
Det låter konstigt nu, men på den tiden
ingick inte mjölk eller ostmassa i japanernas diet.
Och de hade med indier att göra,
som inte kunde leva utan mjölk eller ostmassa.
Det finns ett foto till.
Titta på det här.
Var befann du dig när det här fotot togs?
För att vara ärlig...
...blev jag inte helhjärtad medlem av INA
förrän jag hörde Netaji tala för första gången.
Det här fotot är från dagen han höll det talet.
Några månader efter INA: s bildande
förlorade Mohan Singh sin gradbeteckning
eftersom han inte kom överens med japanerna.
Utan ledare började INA falla samman.
Men så en dag kom Netaji.
Vi kommer att utstå hunger, törst och död efter vägen.
Den dagen insåg jag för första gången att jag kan skapa mitt eget öde.
Jag vet inte hur många av oss som kommer att återvända levande.
Att jag kan åstadkomma en revolution.
Det viktiga är att vi når vårt mål till slut.
Att jag kan skriva om historien.
Indien ska bli fritt.
Precis som han.
Framåt, mot Delhi!
Vår uppgift är inte fullgjord förrän våra överlevande hjältar
håller segerparad på det brittiska imperiets grav,
Röda fortet eller Röda fästningen i gamla Delhi.
Timmen är slagen, och varje patriotisk indier
måste avancera mot stridsfältet.
Först när frihetsälskande indiers blod flödar
kommer Indien att vinna sin frihet.
Länge leve revolutionen!
Länge leve Indiska nationalarmén!
Jag står här som representant för provinsregeringen
och ber er att skänka pengar, smycken
och annat som bidrar till frihetens sak.
Framåt, mot Delhi!
Ni har varit vänner sen barndomen.
Ja.
Ni borde gifta er.
Hon tycker mycket om dig.
Ja, vi är mycket goda vänner,
men vi har aldrig pratat om äktenskap.
Maya är en sån frisinnad kvinna. Jag vill inte hämma henne.
Så prata med henne, Shridhar.
Vad väntar du på?
Jag ska vänta tills det här eländiga kriget är över.
Var har du varit, Maya?
Du visste ju att Shridhar skulle komma på middag.
Jag var hemma hos Kalyani.
INA hade en stor parad idag, så vägarna var stängda.
Okej, kom nu och ät middag.
Jag mår inte så bra.
Vad har hänt, Maya? Kan jag hjälpa?
Nej då. Ingenting.
Jag är trött, bara.
Jag ska gå och lägga mig tidigt.
- Är du säker? - Ja.
God natt.
Maya borde inte vara ute ensam.
Det är farligt.
Du oroar dig i onödan. Hon kan ta vara på sig själv.
Vad hände?
Så fort jag frågar om INA, börjar du prata om Maya.
För mig är det samma historia.
Du verkar vara helt i det blå.
Arshad, kommer du ihåg
vad som står skrivet ovanför ingången
till Chetwode Hall i Indiska militärakademin i Dehradun?
"Ditt lands trygghet, ära och välgång"
"kommer alltid i första rummet."
"Ditt lands trygghet, ära och välgång."
Vi brukade läsa upp det varje dag.
Varenda dag.
Men idag, efter alla dessa år,
inser jag att ditt land, vårt land,
är Indien, inte England.
Har vi varit blinda?
Eller bara dumma?